- Vadå? - Et par gamla speglar.
Det har du inte berättat tidigare.
Vi har mycket att vara tacksamma för.
- Ja, det har vi. - Jag har.
Till exempel, det visade sig att du absolut inte är som din mor.
Hon kan inte hjälpa det.
Frågade du henne någonsin vem din far var?
Nej.
Om jag hade varit 11 istället för 12 när mor dog,
hade jag också hamnat på barnhus, precis som Frank.
Jag vet. Du började jobba direkt.
Jag var ju tvungen att försörja mig, eller hur?
- Det gjorde dig ingen skada. - Tja.
- Se på allt du har nu. - Ja.
Jag är en lycklig man.
Du ringde efter en ambulans i eftermiddags,
- stämmer det? - Ja.
Varför gjorde du det?
Hon fick et missfall, eller hur?
- Et missfall. - Ja.
Mr. Walsh har berättat att det var någon som kom till erat hus
för att utföra en operation på er dotter.
Då så, Mr. Walsh berättade för er.
Läkare vet ju allt. Varför frågar du inte honom?
Jag vill höra det ifrån er, Ms. Barnes.
Det var han som ringde er. Jag har aldrig ringt er.
Det har ingenting med mig att göra.
Sänk rösten, Ms. Barnes.
Vem var det som utförde denna operation?
En kvinna.
- Vet du vad hon heter? - Nej.
Hur kom du i kontakt med denna kvinna?
Jag vet inte. Man hör sig omkring.
- Vem frågade du? - Folk på jobbet.
Vart arbetar du, Ms. Barnes?
På et tvätteri... Clerkenwell Road.
- Vem på jobbet pratade du med? - Vad spelar det för roll nu?
Er dotter höll nästan på att dö, Ms. Barnes.
Det ligger i hennes intresse.
Inser du att detta är kriminellt.
Okej.
- Vera. - Vera?
- Vera Drake. - Var det hon du pratade med på jobbet?
Nej, Sir, det var hon som kom hem till oss. Det var hon som gjorde det.
Vera Drake är den person
som utförde operationen på er dotter?
- Ja. - Då vet du hennes namn.
Ja.
Hade du möt henne tidigare?
Vi arbetade båda på et tvätteri 1931.
- Har du set henne sen dess? - Nej.
- Vet du var hon bor? - Nej.
Hur ser hon ut, Ms. Barnes?
Ehh, liten... små händer. Kommer jag att hamna
- i trubbel för detta? - Vilket sammanträffande, eller hur?
Någon du inte set på åratal
dyker helt plötsligt upp på din trappa.
Jag ljuger inte!
Du vrider på orden. Det är inte rättvist!
- Det är okej, vännen.
Jag säger inte att ni ljuger, Ms. Barnes.
Jag försöker bara gå till boten med det här.
- Där är du Sid. Ta tag här. - På väg in.
Bättre. Där vi alltid har den.
- Ger oss mer utrymme, eller hur? - Oh ja.
Här är julduken.
Vi vill ju att det ska se fint ut, eller hur mamma?
- Ja? - God eftermiddag.
Är ni Ms. Lillian Clark?
- Hurså, vem vill veta? - D.l. Webster, Metropolitan- polisen.
Såja!
- Hallå! Hallå, Joyce! - Är du okej, Stan?
- Hämtar bara andan. - Hallå, Joyce!
Åh, ser hon inte underbar ut?
- Okej, älskling. - Hallå, vännen.
- Hej, tant Joyce. Hur står det till? - Hej, Sidney.
- Tita här! - Hur är det, farbror Frank?
- Okej, Sid. - Har inte set dig på åratal.
Du ser ut som en filmstjärna.
Gratis, Ethel, det är fantastiska nyheter.
- Gillar du den? - Ja, det gör jag!
- Jag sydde in linningen själv. - Gjorde du?
- Det är leopardmönster. - Leopardmönster
Såja, slå dig ner...
Jösses, kolla på det där.
Jag hoppas att du lämnade geväret hemma, Faste Joyce!
Känner ni Ms. Edna McKenzie?
Om jag gör det?
Ge oss bara et svar, är ni snäll.
Det kanske jag gör.
Känner ni till terummen
- på Holloway Road, Ms. Clark? - Ja.
- Var ni där i onsdags? - Jag minns inte.
Ni gör det bara värre, Ms. Clark.
Vad handlar allt det här om?
Känner ni Vera Drake?
Fin affär ni har här, min kära.
Det är för dom gamla människorna... till julen.
Hur mycket tar ni betalt för en tepåse?
Fick Jessica Barnes en rabatt på 42 shilling förra onsdagen?
Jag vet inte vad ni pratar om.
Det tror jag att ni gör, Ms. Clark.
Trevligt sätt att leva på.
Har du läppstift på dig, Ethel?
Är hon inte underbar med den där toppen och allt?
Stickade du den själv?
Ne, vi köpte den på marknaden.
Hur går det med huset, farbror Frank?
Jag har hållit Frank sysselsatt, eller hur, Frank?
Har varit på en stege i sex månader i stort set.
- Grannarna har precis skaffat en TV. - Har dom?
- I vardagsrummet. - Har du set den?
- Bara genom fönstret. - Du måste skaffa en nu, Frank.
- Det står på min lista. - Men dom är dyra, eller hur, käresta?
- Bara £36.00. - £36.00.
- Lite mycket, det. - De måste ha et par schillingar.
Åh ja. De har fina färger och allt, eller hur, Frank?
- V-8 pilot. - Han är lite opålitlig på jobbet.
Jag hoppades på en tur runt kvarteret.
Du kan se det genom fönstret.
Men det är inte samma sak, eller hur?
Går det bra därute, Frank?
- Det har jag redan sagt. - Det blir bra.
Klart att det blir.
Man kan inte vara säker, eller hur?
Där är han!
Släpp in honom, Ethel. När man talar om trollen.
- Hej. Kom in. - Är det du, Reg?
Ja, Reg, in med dig.
- Här är han. - God eftermiddag.
Hej, hej. Hur är det med turen, kompis?
Reg, det här är min bror Frank.
- Trevligt att träffas, Reg. - Hur är läget?
- Gratulerar. - Och hans fru Joyce.
- Hej, Reg. - Hur är läget?
Här, ta av dig rocken. Vi kan äta nu. Jag är jätte hundgrig.
Jag fick väl inte alla att vänta på mig?
Åh, strunta i det. Så där ja, sätt er ner.
- Vart vill du att jag ska sitta? - Ser smart ut, gör han inte?
- Ja, det gör han. - Du sitter här, Reg.
- Här, farbror Frank. Du sitter bredvid mig. - Bråka inte.
- Kom nu, allihopa. Hugg in.
Ethel, tack.
- Det här är trevligt.
Ja, ja.
För Ethel och Reg.
Välkommen till familjen, Reg.
Och lycka till, båda två. Skål.
- Skål. - Till det lyckliga paret.
- Den här är till dig. - Tack så mycket.
- Och om du blir hälften så lycklig med din fru
som jag har varit med min, så kommer du att vara en lycklig man.
- Precis. - Så är det.
Nu kan du inte vända om, Reg.
Du kommer väl till oss för jul middagen, eller hur, Reg?
Ja, du skulle inte vilja missa julen här.
Frank och Joyce, ni kommer väl att vara här?
- Det är klart att vi kommer. - Vi har inga planer än.
- Du skulle inte vara samma sak utan er. - Vi kommer att vara här, oroa er inte.
- Vi har kul, eller hur? - Ja, det har vi.
Och du borde sätta dit namn i bostadskön, Reg.
Ja, du vill bo på et fint ställe.
Vi kommer att trivas på mitt ställe.
Vi bodde i et rum efter att vi gifte oss, eller hur, pappa?
Vi bodde i et rum i flera år, ja.
- Ja, vi hade det bra där. - Jular.
Men en dag så inser du att...
et rum inte är tillräckligt. Jag vet.
- Han vet vad jag menar. - Bry dig inte.
Ja, jag ska bli farbror.
Vi har... vi har lite nyheter till er också, Joyce och jag.
- Ja. - Jaha? Vad är det?
Jag har varit tvungen att vara tyst hela veckan.
- Åh, kära nån. - Kom igen, Frank. Ut med det.
- Nå? - Fortsätt.
Joyce är med barn.
Blir en familj.
Gratulerar, Frank.
Jag är glad för din skull.
Grattis, farbror Frank.
- Grattis, faster Joyce
Ta mig tusan, det blir dubbelt firande, eller hur?
Här, Joyce. Du ska väl ha en liten avrundare?
Den där var du tyst om, eller hur?
Jag tar det. Du, Sid... häll upp drinkarna.
Skicka över dem.
God eftermiddag, Sir.
- K.I. Webster, stadspolisen. - Ja?
Bor Ms. Vera Drake här, Sir?
Ja, det gör hon.
Är ni Mr. Drake, Sir?
Ja.
- Är Ms. Drake hemma just nu? - Ja.
Vi skulle vilja prata med henne...
om det går bra.
Vi har en fest här.
Min dotter har förlovat sig... firande.
Ledsen att höra det, Sir, men vi behöver prata med er fru.
- Om vad? - Det får jag inte berätta, Sir.
Men det är allvarliga saker.
Hon är god som guld. Hon har aldrig gjort
något oärligt i sit liv. - Ja, Sir.
Får vi komma in?
Vänta, vänta. Det är polisen.
Va?
God eftermiddag.
Förlåt att vi stör erat firande,
Men vi måste prata med Ms. Vera Drake.
Det är min fru.
- Vad är det som händer? - Kan ni vara snäll och sita ner, Sir?
Gör som dom säger, Sid.
Får jag tala med er i enrum, Ms. Drake?
Den här vägen, Ms. Drake.
Vad är det, pappa?
Vänta, Sid. Jag går med henne.
Skulle ni kunna stanna i salongen, Sir.
- Vad handlar det här om? - Vi kommer att informera er.
Jag är hennes make, jag har rät att få veta.
Jag uppskattar det, Sir.
Om ni bara gör som ni blivit tillsagd.
Stäng dörren. Tack.
Ms. Drake.
Jag är kriminalinspektör Webster.
Det här är polisinspektör Vickers och poliskonstapel Best.
Jag vet varför ni är här.
Ursäkta?
Jag vet varför ni är här.
Varför är vi här?
På grund av vad jag gör.
På grund av vad ni gör.
Ja.
Vad är det ni gör, Ms. Drake?
Jag hjälper unga flickor.
Ni hjälper unga flickor?
Det stämmer.
Hur hjälper ni dem?
Vi har en fest idag.
Kan jag få sätta mig ner?
Ja, självklart.
Jag vill inte förstöra det för min familj.
Kan ni inte komma tillbaka i morgon?
Jag är ledsen, Ms. Drake.
Men vi måste ta hand om det här idag.
Måste ni?
Ja.
Vad är det som tar sån tid?
Jag vet inte, Sid.
Någon kan ha blivit mördad.
- Åh, Sidney! - Okej, Sid.
Nej, i et av husen hon rengör.
Jag menar, han sa att det var allvarligt, eller hur?
Någon har hittat något, det är allt.
Men det var et par inspektörer.
Med vanliga kläder, eller hur?
Kan ni besvara frågan, är ni snäll?
Hur hjälper ni dem?
När dom inte klarar det.
När dom inte klarar det?
Just det.
Menar ni, när dom är gravida?
Så, hur hjälper ni dem?
Jag hjälper dem att börja blöda igen.
Hjälper ni dem att bli av med barnet?
Jag har förstört deras dag, eller hur?
Ni utför aborter.
Är det inte så, Ms. Drake?
Ni utför aborter, eller hur?
Det är inte vad jag gör, kära du.
Det är vad ni kallar det,
men dom behöver hjälp.
Till vem ska dom annars vända sig till? Dom har ingen annan.
Hjälpte ni Pamela Barnes på det här sätet?
Pamela...
ja, det gjorde jag.
- I fredags? - Det stämmer.
Mår hon bra?
Hon dog nästa, Ms. Drake...
igår natt.
Hon kommer att överleva.
- Tack. - Hon är på sjukhuset,
men hon kommer att klara sig.
Ms. Drake, jag arresterar er
för att ha genomfört en olaglig operation
På Pamela Mary Barnes,
på 37 Flixton Street, London...
den 17 november 1950.
Ni är inte skyldig att säga något,
men vad ni säger kan användas som bevismaterial.
Förstår ni?
Jag tror det, kära du... ja.
Jag måste be er att följa med mig till polis- stationen.
Ms. Drake...
vet någon i det rummet att vi är här?
Nej. Nej.
Ni kommer väl inte att säga något?
Nej.
Utrustningen ni använde
för att utföra operationerna...
finns den utrustningen här i fastigheten?
Kan ni hämta den åt mig, är ni snäll?
- Klarar ni det? - Tack, kära du.
Lägg det på sängen, är ni snäll.
Skulle ni kunna visa vad som är inuti?
Förlåt, kära du?
Jag måste se väskans innehåll.
Ta god tid på er.
Kan ni öppna den, är ni snäll?
Tack.
- Fortsätt. - Fråga honom, pappa.
Det är dit hus, Stan.
Kan ni stanna i rummet, är ni snälla?
- Jag vill veta vad det här handlar om. - Jag vet inte, Sir.
Mr. Drake
Kan jag få tala med er?
Vad är det som händer?
Jag måste tyvärr ta med er fru till polis- stationen
- för att hjälpa till med utredningen. - Jag vill följa med henne.
Det får ni göra, Sir.
- Ni får klara er själv. - Måste jag?
Hon måste med till stationen.
- Det här är et misstag, eller hur? - Ja, det är det.
- Hur går det? - Redo, inspektorn.
Följ inspektorn.
Du kommer att klara dig, Vera.
- Vet ni vart stationen ligger, Sir? - Ja, det vet jag.
- Jag ska hämta min rock. - Jag hjälper er.
- Du stannar. - Jag åker.
- Det vore bättre om du stannade. - Åk med henne, pappa.
- Vad gör du? - Tittar.
- Sid. - Frank!
Ethel, kom tillbaka. Du kommer att bli sjuk.
Mamma!
Oroa dig inte, älskling. Jag följer med dig.
Får vi se, Vera, det här är bara en procedur.
Det är ingenting att oroa sig för.
Vi ska se efter allting vi har tagit från dig.
Lägg bara fram dem åt mig.
Sit ner.
Tack.
Vera, har ni några smycken?
Nej, kära du.
Er förlovningsring.
Jag är rädd att jag måste ta av er den.
Jag kan inte.
Jag vet att det här är jobbigt för er.
Jag har aldrig tagit av mig den.
Jag vet.
...27 år.
Vi ska ta hand om den ordentligt.
Så är reglerna.
Tack, min kära.
Jag ska bara lämna det här till inspektorn.
Vet ni hur länge det kommer att ta?
Jag vet inte mer än ni, Sir.
Var god och sit, är ni snäll.
Ursäkta mig.
- Ursäkta mig. - Sit ner, Sir.
Res er inte, Ms. Drake.
Så där, Ms. Drake...
ni hjälper kvinnor som har problem.
Hur länge har ni hållit på med det?
Jag vet inte, kära du.
Ungefär.
Fem, tio år?
Länge.
20 år?
Kanske, ja.
Ungefär 20 år.
Nej-
Jag vet inte.
Ms. Drake, ni är på en polis- station
arresterad för ett allvarligt brott,
- förstår ni? - Ja, jag är ledsen.
Det är viktigt att ni försöker att svara
på mina frågor sanningsenligt.
Ja.
Är min... är min make här än?
Ja, Ms. Drake. Han är här.
Hur började ni med att...
hjälpa flickor på det här sätet?
Jag kan inte.
Oroa dig inte, Vera.
Svara bara på inspektörens fråga.
Ms. Drake...
hände det dig, när du var en liten flicka?
Nå...
så vit ni vet...
har någon av dom andra flickorna
ni hjälpt genom åren blivit sjuk?
Vad sa du, kära? Förlåt.
Har någon av dem hamnat på sjukhus?
Nej.
Är ni säker?
Ja.
Använder ni alltid sprutan?
Ni använder aldrig stick- nålar eller krokar...
- Nej. - Eller några andra metall objekt?
Nej, nej. Det skulle jag aldrig göra?
Hur mycket tar ni betalt, Ms. Drake?
Vad?
Hur mycket betalar dom dig?
Jag tar inte betalt.
Jag skulle aldrig ta betalt. Jag skulle inte...
Det är inte därför...
Ni gör det utan betalning.
Självklart gör jag det.
De behöver hjälp.
Känner ni en Ms. Lillian Clark?
Ja.
Hur länge har ni känt henne?
Sen vi var barn, tror jag.
Hon för er samman med flickorna, är det så?
Ibland.
Var det hon som skickade Pamela Barnes till er?
Visste ni att Lillian Clark fick 42 shilling i betalt, av Pamelas mor?
Nej.
Hon ger aldrig er några pengar.
Nej.
- Berättar ni sanningen nu? - Ja, det gör jag.
Får jag åka hem nu, snälla?
Nej, Ms. Drake. Tyvärr.
Mina barn är oroliga.
De dröjer inte länge nu.
Vi kan inte stanna här hela natten, eller hur?
Det är ingen fara, ni får gärna stanna.
Det gör inget.
Han sa åt oss att stanna, så vi stannar.
Jag gillar inte att köra i mörkret.
Det är redan mörkt ändå.
Kan vi slå på den trådlösa, snälla?
Nu, Ms. Drake, så ska jag ge er chansen
att ge oss et uttalande med era egna ord
som jag kommer att skriva ner och sedan läs upp det för er.
Om ni medger att det är sant, så skriver ni under. Är det förstått?
Ja.
Så, om jag börjar med att frågan om hur länge ni har hjälpt flickorna?
Länge.
Kan ni specificera er?
Exakt hur länge?
Um...
Tidigare sa ni till inspektören,
"ungefär 20 år.”
Gjorde jag?
Så om jag skriver...
"Jag har...
hjälpt flickor...
i 20 år."
- I ungefär 20 år. - Ja, Sir.
Vad är det för fel med att klättra över en vägg?
Tja, det beror på vad som är på andra sidan, Sir.
Ni, Vera Rose Drake, är anklagad för att ha,
på den 17 november 1950,
på 37 Flixton Street, North 1,
med avsikten att frambringa et missfall,
olovligt och brottsligt använt et instrument
på Pamela Mary Barnes,
stridande mot sektion 58
ur Brott Mot Personakten, 1861.
Vill ni säga något i försvar mot anklagelsen?
Ni är inte skyldig att säga något om ni inte vill,
men vad ni än säger kommer att skrivas ner
och kan användas som bevismaterial.
Nej.
Tack, inspektorn.
Mycket bra, Sir.
Den här vägen, Vera.
Mr. Drake...
Vad händer? Vad handlar det här om?
Jag ska berätta för dig, kan ni uthärda en stund?
Var god och sit.
Sir.
Ms. Drake, jag har precis pratat med er make.
Han vet inte varför ni är här?
Nej.
Kommer han att få veta att, du vet?
Varför säger inte ni det till honom själv?
Jag kan ta in honom nu.
Jag tror att det blir bäst så, tycker inte du det?
Jo, kära du.
Jag och poliskonstapeln måste närvara, förstår du?
- När ni är klara. - Sir.
Nu gäller det, Vera.
Jag är ledsen.
Vad har du att vara ledsen över?
Vad är det, min kära?
Se hur hon ser ut, hon förtjänar inte det här.
Ni måste berätta för honom, Ms. Drake.
- Jag... - Vad?
Din fru har blivit anklagad...
Jag är rädd att hon måste spendera natten
här, på polis- stationen.
Vi ska ta hand om henne, Sir.
Hon ska ställas inför räta i morgon.
Skulle ni kunna följa med mig, Sir?
Säg inget till Ethel och Sid.
Lova mig det.
- Vart är Vera? - Vart är mamma?
Pappa?
De ska behålla henne över natten.
Varför då? Vad är det som händer pappa?
Låt pappa ta av sig rocken.
Låt mig få prata med farbror Frank. Det tar bara et par minuter.
- Varför kan du inte berätta... - Fem minuter.
- Hon har stora problem, Frank. - Varför? Vad har hänt?
Vad ska jag göra?
Vad är det?
- Berätta. - Jag kan inte.
Hon har hjälpt unga flickor.
Hur menar du?
De som är på väg att bli familj.
Menar du...
Jag tror inte på det.
Hon sa det till mig framför poliserna.
Hon bad mig att inte säga något till barnen.
Vad ska vi göra?
- Du måste berätta för dem. - Jag vet.
Vad kommer att hända med henne?
Hon ska till rätten i morgon.
Copper gav mig namnet på en advokat.
- Jag ska dit så fort jag kan. - Jag följer med dig.
- Gör du? - Självklart gör jag det.
Tack.
Joyce, hämta din rock.
Tack gode gud för det. Ursäkta mig.
Vi ses i morgon.
Ethel, vart är min hatt?
Det är nog bättre om du åker hem, Reg.
Ja, det är det nog.
- Trevligt att träffas, Reg. - Trevligt att träffas.
- Hej då. - Hej då.
God natt.
Du har fortfarande din hatt och rock på, pappa.
- Kom förbi i morgon. - Efter jobbet.
Okej.
- Tack för erbjudandet, Stan. - Ingen orsak.
- Ta det lugnt, Reg. - Du också, kompis.
Här.
Te?
Vad sägs om en smörgås?
- Nej tack. - Är du säker?
God natt, då, Vera.
Tack, Arthur.
Jag tror inte på det.
Hur kunde hon gör något sånt?
Hon försökte hjälp folk, Sid.
Det gjorde hon inte, dock.
Vad hon än gjorde, så gjorde hon det av godhet.
- Hon svek oss... - Nej.
Ms. Drake.
- Ja? - Mitt namn är Mr. Lewis.
Jag är er advokat.
Stanley kom och bad mig företräda er.
- Åh. - Han väntar utanför med Frank.
Är Frank här?
Ja, dom tar hand om varandra.
Nu har jag et par frågor
som jag måste ställa, men jag antar att
ni har tusentals frågor ni vill ställa mig.
Så, börja du.
Det här är fall nummer fem på listan, Ers Nåd.
Vera Rose Drake.
God morgon, Ers Nåd.
Det är min ära att företräda Ms. Drake.
Det är min avsikt att att yrka för borgen,
Ers Nåd.
Jag har förstått att
polisen inte har några protester mot dess yrkande.
Tack, Mr. Lewis.
Är ni Vera Rose Drake?
Ja.
Vad är er adress?
- 82... - Kan ni tala högre?
82, Essex Buildings...
Oslow Street,
North 1.
Ni är anklagad för attt ha,
den 17 november 1950,
på 37 Flixton Street, North 1,
olovligt och brottsligt,
använt et instrument på Pamela Mary Barnes,
stridande mot sektion 58 ur Brott Mot Personakten, 1861.
Sit ner, Ms. Drake.
Inspektören.
Kriminalinspektör Earnest Webster,
G Divisionen, stadspolisen.
Jag svär vid allsmäktige Gud
att bevisen jag skall framföra skall vara sanna,
hela sanningen och inget annat än sanningen.
Som et resultat av et telefon samtal
från avdelningsföreståndare Coombes,
åkte polisinspektör Vickers, poliskonstapel Best och jag
till North London General Hospital...
"Jag vet varför ni är här.
Jag hjälper unga flickor som har problem.
Jag hjälper dem att blöda igen."
Jag sa, "Menar ni att ni utför aborter?"
Hon sa, "Det är inte vad jag kallar det. Jag hjälper dem bara."
Hon erkände att hon har utfört en olaglig operation på Pamela Barnes
och när hon fick höra om flickans kritiskt läge, blev hon bekymrad.
Jag arresterade henne och på
min begäran tog hon fram utrustningen hon använde vid operationen,
som innehöll en Higgison"s spruta och et rivjärn.
Ms. Drake följde med oss till polis- stationen,
där hon gjorde ett frivilligt uttalande.
Ms. Drake var samarbets- villig hela tiden
och är inte tidigare känd av polisen.
Vi kommer inte att protestera mot borgen för den svarande.
Mr. Lewis.
Tack, Sir.
Min ansökan för borgen
är baserad på grunderna...
att Ms. Drake är förvärvsarbetande
som hembiträde i flera hushåll.
Hon har permanent uppehåll
och är gift med två barn,
samt, att en åldrig mor
som förlitar sig på hennes hemtjänst.
Jag har förstått att hon har samarbetat fullt ut
genom hela polis- undersökningen
och... och har inte fåt,
eller bet om att få någon ersättning
för att ha genomfört denna operation.
Hon har inga tidigare fällanden.
Hon kan inte tillhandahålla en borgen.
Ja, jag skall bevilja borgen.
Tack, Ers Nåd.
Res er, Ms. Drake.
Jag skall låta er betala borgen för era erkännande.
På £50.00
ni skall återkomma hit
om tre veckor från idag...
på den 18:e december.
Klockan 10:00
den 18:e december.
Tack, inspektorn.
Jag tror inte att jag kan åka i fängelse, Stan.
Det är bäst att jag hoppar av.
Ska du jobba lite?
Jag tror att jag borde det.
Ta av dig rocken.
Sid?
Hej, Sid.
Jag trodde inte att du skulle vara här.
Kom och sätt dig, Sid.
Jag ska gå upp till mitt rum.
Jag har känt henne sen jag var sex.
Hon har varit som en mamma... hon var min mamma.
De två...
- betalade för mitt lärlingskap. - Ja, jag vet det, Frank.
Alla deras besparingar...
När jag hade get mig iväg, spenderade jag all tid där.
Hon lärde mig att dansa vals i förrummet.
Hon fick oss alltid att skratta.
Dumma kossa.
Hur kunde hon vara så självisk?
Så nu vet ni båda vad vi vet.
Jag önskar att jag inte visste om det, pappa.
Det önskar vi alla, Sid.
Jag är så ledsen.
Hur kunde du göra det, mamma?
Jag förstår det inte.
Jag förväntar mig inte att du ska förstå, Sid.
Varför gjorde du det?
Jag var tvungen.
Det är fel, dock, eller hur?
- Jag tycker inte det. - Det är ju klart det är!
Det är små bebisar.
Jag menar, man hör om sånt i tidningen,
man läser om det i tidningen, men man förväntar sig inte
att det ska komma hem till en själv, med sin egen mamma!
- Du har ingen rät! - Det räcker, Sid.
Vad räcker?
Så vad ska vi göra då?
Sita och leka lycklig familj
och låtsas att ingenting har hänt?
- Jag sa att det räcker! - Du ljög för oss!
- Nej, det gjorde hon aldrig... - Det gjorde hon.
- Hon sa aldrig något, men hon ljög inte. - Det är samma sak!
Nej, det är det inte!
Det är snuskigt.
- Okej? - Kom in.
Det verkar inte rättvist.
Se på min mamma.
Vi sex i två rum.
Det är okej om du är rik.
Men man kan inte ge dem mat,
man kan inte älska dem, eller hur?
- Stackars Sid. - Jag vet.
Allting är svart och vit för Sid.
Han är ung.
Jag kan inte klandra honom.
Han lär sig.
- Jag är inte så säker, Stan. - Här, kom hit.
Jag tror inte att jag kan berätta för din mor.
Hon behöver inte få veta.
Det är okej.
Allt kommer att komma ut, Sid. Alla kommer att veta.
Vissa personer kommer inte kunna se oss i ögonen...
- gå över vägen för att undvika oss. - Kan man klandra dem?
Vill du vara en av dom personerna?
Kan du se din mor i ögonen?
Du vet att när du gick ut i krig,
så vände du dig till mig och sa "Sid, du är mannen i huset nu,
du måste se efter saker och ting." Och det gjorde jag.
Jag var bara 13.
Jag och mamma, vi skärpte oss... och Ethel...
- hon måste ha gjort det då. - Jag vet.
Så hur många har hon tagit hand om över åren?
Dussintals? Hundratals?
Och okej, nåväl...
hon undanhöll det för mig och Ethel, men hon berättade inte ens för dig.
Om hon hade berättat för mig, så hade jag stoppat det, eller hur?
Jag förstår inte, är du inte arg?
Det är klart att jag är arg, din knäppa fan.
- Du vill att jag ska förlåta henne. - Ja.
Du kan förlåta henne, Sid. Hon är din mor.
Hon skulle förlåta dig för allt, eller hur?
Jag vet att du tycker att hon har gjort något dåligt...
Men gud vet att hon kommer att bli bestraffad för vad hon gjort.
Vi kan inte svika henne.
Jag vet inte vad jag ska säga till dig, mamma.
Du behöver inte säga något, Sid.
Jag är rädd för din skull.
Du måste se efter din pappa.
Klart. Klart att jag gör det.
Jag älskar dig, mamma.
Res er.
Vera Rose Drake.
Jag hänskjuter dit mål
vid centrala kriminal- rätten
till nästa sammanträde som inleds...
den 10:e januari, 1951.
Jag skall bevilja dig att betala borgen för era erkännanden
till summan av £50.00,
och jag skall bevilja et försvarsintyg.
Mycket uppskattat, Ers Nåd.
Jag vill inte se den kvinnan, Frank. Jag kan inte vara nära henne.
- Det är jul. - Jag kommer inte att sita vid matbordet
med henne, ätandes.
- Jag är ledsen, jag kan inte hjälpa det. - Han är min bror.
- Vad ska jag säga till honom? - Jag vet inte.
Vi kommer aldrig att ha en jul själva!
Bara du och jag.
Okej, jag kommer.
För din skull.
Jag tänker inte stanna, dock.
Vi tar en snabb drink och sedan går vi.
Okej?
Jag har mottagit svar från
tre av Ms. Drakes fyra arbetsgivare.
Ms. Wells har inte varit anständig nog
att svara på mitt andra brev, är jag rädd...
och medan dom alla talar got om Ms. Drake,
är jag rädd att ingen av dem, under omständigheterna,
känner att dom kan ställa upp som karaktärsvittnen.
Ms... Ms. Kitchener har dock skickat sina lyckönskningar.
På den ljusa sidan,
så har jag säkrat Mr. Hampton Wards tjänster,
som är en utmärkt advokat,
och kommer att presentera vårt mål på bästa sätt.
Domaren kan nöja sig med det minsta straffet,
som kan vara så lite som 18 månader.
Jag är rädd att jag inte kan ge er
mer än hopp än så.
Jag är ledsen.
Mår du bra, Joyce?
Ja, tack.
Ska du ta en chokladbit?
Åh, ja.
Jag tar en av dom här.
Frank?
Nej.
Ethel?
Nej, det är okej, kompis.
Det här är den bästa julen jag har varit med om på länge.
Tack så mycket, Vera.
Fantastiskt.
Är ert namn Vera Rose Drake?
Ja.
Den häktade,
du är anklagad för att ha använt et instrument
med avsikten att frambringa et missfall,
stridande mot sektion 58
ur Brott Mot Personakten, 1861.
Brottets detaljer
är att ni den 17:e november, 1950,
i grevskapet London,
olovligt använt et instrument,
med avsikten att frambringa et missfall,
På Pamela Mary Barnes.
Vad säger ni?
Är ni skyldig, eller oskyldig?
Jag är skyldig.
Kan ni tala högre, Ms. Drake,
så att rätten kan höra er.
- Jag är skyldig. - Tack.
Var god och sit.
...och varnade henne.
När hon blev tillsagd att ta fram
utrustningen som användes vid aborten,
så tog den svarande fram nio objekt
från den översta hyllan av et skåp i sovrummet.
Min Herre, det var: En Higginson"s spruta...
som är bevisföremål EW-1.
Et rivjärn... föremål EW-2.
En nagelborste...
föremål EW-3.
En flaska desinfektionsmedel...
föremål EW-4,
inlindad i en handduk... föremål EW-5.
En bit karboltvål
inlindad i en disktrasa...
dessa är bevisföremål EW-6 och EW-7.
De två sista föremålen
var instängda i en burk.
Som är föremål EW-8.
Alla nämnda föremål
förvarades i en väska,
som Ers Nåd kan se
är bevisföremål EW-9.
Vera Drake är inte intresserad av rikedomar.
Hon endast hjälper människor
när hon blir ombedd. Hon hjälper alltid människor.
Hennes ängslan för andra
Hon lät henne att begå
et av dom värsta brotten
i boken,
men hennes avsikt...
var att hjälpa unga flickor,
inte att skada dem.
Jag kan försäkra Ers Nåd
att Vera Drake är mer lättad än någon
över Pamela Barnes återhämtning.
Jag antar att Ers Nåd inte har några tvivel om
att den här...
otursamma kvinnan sannolikt inte kommer
att begå brott igen...
och det är den svarandes argument, Ers Nåd.
Tack, Mr. Hampton Ward.
Kan den häktade vara vänlig att resa sig.
Den häktade, ni är dömd för en svårare förbrytelse.
Har ni något att säga
om varför rätten inte skall döma er enligt lagen?
Nej.
Var god och stå kvar.
Vera Rose Drake,
ni har begått et brott, vars vikt
inte kan bli överskattat.
Lagen är väldigt tydlig
och ni har medvetet brutit mot den lagen.
Vidare,
genom att göra så,
har ni riskeratt
en sårbar ung flickas liv.
Och vore det inte för det proffsiga ingripandet
av läkarna...
så hade ni nog ståt framför mig för en allvarligare anklagelse
än den som fick er hit idag.
Så...
Jag har hört er erkännande,
och jag har tagit med det i beräkningen...
och jag har lyssnat mycket noga
åt ert råds framläggande.
Men inget har framställts för mig idag
från er sida som skulle övertyga mig
att göra något annat
än att avkunna en övervakningsdom.
Minsann...
Den extrema allvarligheten av ert brott
kommer att reflekteras
i domen jag nu ska avkunna.
Och det måste ses som en avskräckning för andra.
Därför dömer jag er
till fångenskap,
som kommer att vara i två år och sex månader.
Ta ner henne.
Res er.
Hon kommer inte att kunna komma och träffa dig.
Inte än på et tag.
Varför inte?
Ethel kommer att komma.
- Hon är väl inte död, eller hur? - Nej.
Nej, hon är inte död.
Hur långt straff sa du att du fick?
Två år och sex månader.
Första brottet?
Åh, ja.
- Dog hon? - Nej, min kära.
Jag vet inte vad jag hade gjort om hon hade gjort det.
Min flicka dog.
- Gjorde hon? - Det gjorde min också.
Åh, kära nån.
Vad använde ni
- En nål. - Se där.
Hundratals gånger... säkra som hus.
Ja, jag vet inte vad som hände.
Vi gör bara vårt bästa, min kära.
- Hur länge ska du sita inne då? - Tre år.
- Fyra. - Andra gången för oss.
Åh.
Gaska upp dig. Du ska bara sita hälften.
Du är ute innan du vet ordet av det.
Ja.
Vi ses senare.
Se vart du går, Drake.